Godmorgen.
Betydelige hændelser har ofte en hverdagsagtig begyndelse.
Det var timældet i mine samtaler med domprovst Spanley-
- som udgør selve essensen i vor beretning.
Det begyndte en torsdag, den dag jeg besøgte min far.
Mr. Horatio Fisk.
Hans vane, nogle ville kalde det et rituat
- begyndte med min bror Harringtons bortgang i boerkrigen -
- og tabet af min kære mor, som døde af sorg-
- efter denne grufulde hændelse.
Jeg kommer, jeg kommer.
Godmorgen, mr. Brimley. Hvordan står det til?
Jeg har grund til at klage, men til hvilken nytte?
Og husets herre?
Han hidser sig selv op. De ved, hvordan han kan være.
Han sendte avisen retur for at få den strøget ordentligt.
Jeg er snart klar med nekrologerne, så kan De gå ind med den.
- Jeg troede ikke, han læste dem. - Det gør han heller ikke.
Men de skal stryges alligevel. Han siger, han ikke læser dem -
- for han vil ikke læse sit eget navn.
Hvad giver De mig_
Tror De på sjælevandring, mrs. Brimley?
Jeg går ikke ind for indvandring af udlændinge.
Reinkarnation, ikke indvandring.
Troen på, at den udødelige sjæl har mange verdslige hjem.
Det harjeg ikke skænket mange tanker.
Da Albert døde...
...opsøgte jeg et medium, men hun kunne ikke nå ham.
Han sagde ikke meget, da han levede, og endnu mindre, da han var død.
Lad være med at krølle den!
Han ved ikke, hvilken dag det er, før han ser avisen.
Unge mr. Fisk! Det må være torsdag.
Torsdage er praktiske. Så støder onsdag og fredag ikke sammen.
Giv mig avisen.
- Du burde passe haven, far. - Det var din mors opgave.
- Ja, men alligevel. - Hvad betyder det udtryk?
Det betyder det samme som at rømme sig.
Vejret er pragtfuldt. Vil du lave noget specielt?
Jeg er ikke blind. Alt, hvad man gør, er specielt.
Har du nogle planer?
Er der nogle koncerter...
...udstillinger eller adspredelser, du har lyst til?
- De skriver ingenting om krigen! - Vi erjo ikke i krig.
Adspredelser? Det er det eneste, der er tilbagev -
- før man forlader evighedens venteværelse.
Der er en udstilling om aboriginske våben fra krigen...
Det her var vores normale omgangstone.
Jeg udførte min pligt som søn og havde de bedste hensigter.
Han udøvede et primitivt instinkt ved at kontrollere alting.
Det fortsatte torsdag efter torsdag -
- og jeg ønskede, at dette spimægteri skulle ophøre.
En samling georgianske skospænder. Over 2.OOO eksemplarer.
Engang brugte gentlemen formuer på fodtøj.
Vandt vi boerkrigen?
- Vi tabte bare langsommere. - Haven blev aldrig den samme.
Swami Nala Prash holder foredrag om sjælevandring.
Sludder og vrøvl!
Havde vi sjæle, ville de nok kontakte os, ikke?
Så havde din mor brokket sig over havens tilstand.
Det er da et interessant emne.
Det er hos Nawab fra Ranjiput. Er det ikke kricketspilleren?
- Jo, det trorjeg. - Lad os tage derhen.
Han har ombygget balsalen til en kricketbane. Skør familie!
Jeg har købt en rullestol.
Så behøver man ikke spadsere.
Mrs. Brimley! Min stol!
- Se dig for, unge Fisk! - ak, far.
- Hvordan kører den? - Den kører fint.
Det manglede bare. Det er den sidste nye model.
Den holder længere end brugeren. Ikke at det siger så meget.
Sludder, far.
De fordømte maskiner!
- De tager livet af os alle. - Udviklingen skaber visse gener.
- Galsworthy. Hvordan går det? - Det går fint, sir.
Godt klaret, stol.
Skal jeg tage barnevognen? Tag fat hernede.
- Barnevognen? - Helt i orden, sir. Er det en Clyde?
- Altid en fornøjelse. - Tak.
Kricket er en tåbelig sport, hvis du spørger mig. For mange regler.
Her er ikke just udsolgt.
Vi sætter os, så vi kan se det gule i hans øjne.
Det der er vist Spanley, domprovst i St. Justus.
Men måske er han blevet fyret.
Dæmp stemmen, far.
- Domprovst Spanley? - lkke mig. Fyren med præsteflippen.
Hvad laver en domprovst til en forelæsning om sjælevandring?
- Det viser prisværdig fordomsfrihed. - Snarere forestående frafald.
- Navnet er Wrather. Med "W". - Fisk.
- Hvad laver De her? - Det var den unge Fisks idé.
Valget det mindste af to onder.
Nå der er De. Jeg fik sat et godt stød ind.
Men det er dommeren, der bestemmer.
Sådan er livet... og kricket.
Lad mig præsentere swami Prash. Jeg ved ikke, hvad han vil tale om.
Men jeg respekterer ham som kricketspiller.
Han havde en stærk venstrearm, inden han blev hellig.
Har ikke set ham spille siden, men han er en dygtig idrætsmand.
Jeg må tilstå, at svJami Prash kom som en overraskelse.
Men også som en skuffelse.
Jeg havde ikke set en hellig mand, men en mand med sådan en titet -
- som diskuterede dette emne burde gå mere traditionelt klædt.
Spørgsmålet om sjælevandring...
...som i måske bedre kender som reinkarnation...
...har dannet grundlag for indisk filosofi og religiøse tanker...
...i årtusinder.
Det, der nu fulgte, var lige så trist -
- som en indskrænket debat i parlamentet.
Den mest givende oplysning jeg tog med mig, var -
- at taleren godt kunne have været vJaliser, hvisjeg lukkede øjnene.
...om end blot lidt nærmere.
Jeg besvarer gerne spørgsmål.
- Hvor erjeg? - Ti stille.
De er i evighedens forværelse som resten af os sjæle.
- Ja, frue? - Jeg...vi tænkte...
- Sagde han evighedens fon/ærelse? - Ti stille.
Husdyrene. Husdyrenes sjæle.
Et højst interessant spørgsmål. Tak, fordi l stillede det.
Det er alment antaget, at dyrs sjæle er anderledes -
- og dermed menneskets sjæl underlegent.
Sjælen er en del af guddommen, af alt.
Det, De sagde før, sir... om evighedens fon/ærelse...
- Lad swamien tale ud. - Der kan man bare se!
Ti stille!
Alle dyr har deres specielle opfattelse af guddommen.
Men hunden er enestående i sit forhold til mennesket.
Hvad så med katte?
I Hunden forstærker katten svækker...
...menneskets opfattelse af sig selv.
Nonsens!
Godnat, d'herrer.
Jeg er at træ_e her de fleste morgener og visse aftener.
- Hvad laver De egentlig? - Jeg overdrager fast ejendom.
- Jeg overfører ting mellem to parter. - De er altså mellemmand?
I midten, eller på begge sider. Det var hyggeligt, sir.
Der skal ikke meget til at behage Dem.
Sagde jeg, atjeg samler på fugle? Jeg har masser af dem.
Det eneste fornuftige var, at hunde forstærker ens selvfølelse.
- En forsvarsmekanisme ifølge Damin. - Han havde sikkert ikke hund.
- Han havde vist en beagle. - Jeg havde en hund. Wag.
En af de syv store hunde. Der findes kun syv. Vidste du det?
- Nej. - Det gjorde swamien heller ikke.
- Vi tager en sjus i klubben. - Jeg troede ikke, du kom der mere.
Det var dengang. Det her er nuet, unge Fisk.
Hvad kaldte swamien det? Det evige nuet?
Det ved jeg ikke. Jeg lyttede ikke efter.
- Hvordan står det til, Marriot? - Fint, sir. Og De?
Et skridt nærmere graven. Og sønnen? Han hedder Tommy, ikke?
Jo, sir. Tommy.
Han er død, sir. Krigen. Boerkrigen.
Boerne... Jeg mistede også nogen i den der redelighed.
Jeg har ikke set Dem her længe.
lkke meget er forandret.
Klubber skal jo ikke forandres. Det er en del af charmen.
Der er den mand igen. Forfølger han os?
Fisk. Horatio Fisk.
Det her er den unge Fisk. Tænk at se Dem hos Nawabs.
Ja.
Hvad mente De om alt det volapyk?
- Andres overbevisning er interessant. - Såh?
Så sig mig... Hvorfor får de aldrig kontakt?
Med sjælene, mener jeg. Ikke et ord fra den anden side.
Hvis swamien har ret -
- har de travlt med at være den, de er blevet.
Hvorfor stjal han mit udtryk? "Evighedens fon/ærelse".
- Det er vel et alment begreb. - Overhovedet ikke. Jeg opfandt det.
Det var næsten som at blive bestjålet. Hvad drikker De?
En tokay-vin. Ikke imperial, men den er glimrende.
Den er lidt for sød efter min smag.
Vi lader Dem drikke ud.
Tag Dem ikke af min far. Han kan være ret impulsiv.
Helt i orden.
Undskyld mig, men...
Er det sandt, at De finder hans udtalelser troværdige?
Kun den snæversynede er sikker, sir.
Jeg er enig. Jeg er enig.
- Fan/el, sir. - Fan/el.
Spanley er romdrikker.
- Kender du ham så godt? - Det kan ses. Ikke rigtig frisk.
Ævler om østerlandsk religion og drikker ungarsk sirup.
- Ønsker d'herrer noget? - Cognac og soda. Meget cognac.
- Jeg tager en tokay. - Beklager, sir.
Den kommer fra domprovstens private lager.
- De er vist svære at få fat i. - Hvor uselskabeligt af ham.
Jeg sagde jo, han ikke var helt frisk i roen.
Så tagerjeg også cognac og soda. Men i det omvendte forhold.
Så gerne, sir.
Må jeg have lov at sige noget, mr. Fisk.
Jeg beklager Deres tab dybt.
- Hvad? - Deres søn. l krigen.
Det var ikke mit tab. Det var ham, der døde.
Sir.
Det var en kynisk kommentar, selv når den kommer fra dig.
Vås! Her sidder vi og venter på cognac og soda.
Hvad er vore tab sammenlignet med din brors?
Stemmeret for kvinder er som køer med pistoler. Det er naturstridigt.
Pâ vej hjem, mens jeg hørte på fars påstande -
- som han udtalte med autoritet, mindedesjeg Spanleys ord igen.
"Kun den snæversvnede er sikker".
Hvilken udsøgt ragout, mrs. Brimley.
Det burde den være, eftersom jeg har lavet den 1 17 gange.
"Hændelsesforløbet kom måske som en overraskelse for mr. Chuttleworth".
"Han varjo vant til at få alle sine indfald tilgodeset".
Jeg må tilstå, atjeg troede, at vished var noget godt.
Som at have penge i banken.
Men noget ved dagens hændelser havde vakt en vis uro i mig.
En følelse af at livet består af mere, end din filosofi påstår.
Jeg går nu, mrs. Brimley. Han hviler sig i arbejdsværelset.
Så må jeg vække ham. Ellers kan han ikke sove i nat.
Omtaler han nogensinde min bror?
Deres far er ikke den sørgende type, det ved De udmærket.
Det er sandt.
De har ret.
Tak, mrs. Brimley.
- Og tak for ragouten. - Begynder De nu også?
Jeg må ikke lave andet til ham. Han er et vanemenneske.
- Han ved, hvad han vil uden at tænke. - Vished hos en snæversynet.
Det skal jeg ikke kunne sige.
Men man ved, hvor man har ham, og havde ham... ingen steder.
Farvel.
- Vi ses på torsdag. - Sikkert.
Vanemennesker.
Man siger, at et møde er en timældighed.
To er et sammentræf og tre er af betydning.
Det kan da godt være.
Den dag befandtjeg mig for tredje gang i domprovst Spanleys nænrær.
En mand, som jeg indtil da ikke vidste eksisterede.
- Sidder den fast deroppe? - Noget tyder på det.
De tænker sig ikke om. Det får mig til at bekivle deres intelligens.
Den blev vel jagtet af en hund.
Domprovst? Domprovst Spanley?
Goddag. Vi mødtes tidligere i Deres klub.
Min far, mr. Fisk, præsenterede mig.
- De var også hos Nawab. - Ja.
Jeg vil meget gerne høre mere om Deres tanker omkring reinkarnation.
- Jeg har ingen større viden. - Sammenlignet med mig har De.
Må jeg invitere Dem på middag en aften?
Det bliver nok svært med mit hektiske tidsskema.
Jeg spørger kun, fordi jeg netop har fået en flaske imperialtokay.
- En imperial? - Ja.
Man skal vare sig for billige kopier. Hvilken årgang?
- En '89'er, tror jeg. - 89?
Er det et godt år?
Ja, da. Hvordan har De fået fat i sådan en skat?
- De må have gode kontakter, mr. ..? - Fisk. Henslowe Fisk.
Tjah... jeg kunne måske komme...
- ...på torsdag. Passer det? - Det passer glimrende.
- Skal vi sige klokken syv? - Godt. På gensyn.
Farvel, sir.
Årgang '89? Det må jeg nok sige!
Nej, misser, det er ikke en løgn.
Blot en udskudt sandhed. Ikke andet.
Det havde ikke slået mig -
- at det ville blive en stor udfordring at skaffe vinen.
Det er meget svært at opdrive sådan en tokay.
Der findes forfalskninger, men den ægte vare er noget andet.
Den laves kun til Habsburgerne, og det kræver tilladelse fra dem.
- Man må have visse kontakter. - Jeg forstår.
Sig mig engang...
Hvis Kong Edward henvendte sig til Dem og sagde:
"Giv mig to flasker tokay". Hvad ville De så sige?
Jeg ville foreslå, at han brugte sine kontakter -
- til at få en overdragelse. Han ville have større chance end jeg.
Naturligvis.
Idéen med øvelsen er at støde samtlige baller i hul.
- Skal vi indgå et væddemål? - Nej, tak.
De lader til at være i stand til at udføre en sådan bedrift.
De vil altså have fat i en flaske tokay fra '89?
- Er formålet romantisk? - Absolut ikke.
Det andet køn skulle elske tokayvine.
De løsner op for moralen og korsettet.
- Hvor meget vil De betale? - Nævn Deres pris.
- Inden for en vis rimelighed. - Der har vi dilemmaet.
Årgang '89' er meget svær at opdrive.
- Hvad laver De? - Lidt af hvert. Kunsthandel.
- Er der penge i det? - Belønningen findes i selve kunsten.
Men der må være flere penge i ejendomsbranchen.
Jeg ejer ikke det hele. Jeg lejer bare stueetagen.
- Hvor har De fået fat i alt dette? - Jeg er samler som tante Molly.
- Hvad stiller De op med det? - Man ved aldrig, hvad folk behøver.
Som for eksempel en flaske imperialtokay.
Den er desværre ikke fra '89. Duer en årgang '91?
Hvis det ikke kan være anderledes.
Jeg kan sige, jeg blev lovet en '89'er, men at manden tog fejl.
Hvad synes De?
- Hvor meget koster en? - Fem guineas.
Fem guineas?_ Det var en krydret pris.
Det er en mindre prøveforsendelse, som manden sagde om pygmæen.
Torsdag?
Er der ikke seks andre dage, som også egner sig til den slags aktivitet?
- Det var den eneste dag, han kunne. - Domprovster spiser vel hver aften.
- Han havde andet at tage sig til. - Er mine torsdage ikke vigtige?
Hvad foregår der?
Du skal vel ikke giftes?
- Nej. - Godt.
Hvis jeg var kunget til at gøre alting om igen...
Skal det tolkes som, at du angrer giftermålet med mor?
Alice var en pragtfuld kvinde.
Hun var glimrende til havearbejde.
Nej, det er børnene.
De holder ens lykke som gidsel.
Men det er omsonst at angre ting, der allerede er sket.
Er det derfor du ikke vil sørge over Harrington?
Jeg advarede ham mod krigen, men han var bedrevidende.
Din mor sørgede for os begge.
Havde du delt hendes byrde, havde hun måske ikke lidt så meget.
Jeg har intet mere at sige om emnet.
Bring det aldrig mere på bane.
Og luk døren efter dig.
- Savner De Deres mand mrs. Brimley? - Savner?
Det er ikke svært at savne Albert.
Han sad i den stol hver aften og mælede ikke et ord.
Han nikkede bare.
Og spyttede i pejsen. Det var Alberts eneste uvane.
Nogle gange snakker jeg med stolen, som i gamle dage.
Men stolen spytter selvfølgelig ikke.
Tænker De på Deres bror og mor?
Jeg ville ønske, at far ville...
Mr. Fisk har aldrig vist sine følelser.
Jeg husker den nat ved søen, da De og Deres bror tog båden.
Ja. Det var ikke et af hans bedste øjeblikke.
Jeg skal ikke forstyrre mere, mrs. Brimley. Godnat.
Tænk ikke på torsdagen. Jeg laver ragout, så bliver alt godt.
God fornøjelse med Deres ven.
Men da torsdagen kom -
- mærkede jeg, at min begejstring for aftenen kølnedes.
Indfaldet, som fik mig til at invitere ham, var forsvundet.
Og den høje pris pâ Wrathers tokay gjorde -
- at hele foretagendet forekom noget tvivlsomt.
Jeg tog desværre fejl af årgangen.
'89 var umulig at opdrive. Det her er en '91'er.
- Håber ikke, De er alt for sku_et. - Slet ikke.
Man må have en udslidt gane hvis man synes -
- en Kleverheld-Manschliess '91 er en skuffelse.
Dekanteret korrekt.
Ingen tegn på bundfald.
Godt gjort.
Tak.
Engang blev denne vin kun drukket af Habsburgere -
- men på grund af tidernes gang kan selv vi dødelige nyde den.
Skål for Deres sundhed.
Min første slurk tokay var ikke noget oplysende øjeblik.
Min fars bemærkning om at det er for sødt, syntes nærmere sandheden.
Men ifølge domprovsten...
...var vinen fortræffelig.
Tokayen er en enestående vin.
Aromaen er vigtigere end smagen.
Men vi mennesker er dårligt egnede til at identificere det sublime.
Nu ville jeg ønske, jeg havde hundens lugtesans.
At rive en hund væk fra en lygtepæl er som -
- at tage en lærd person i kraven og slæbe ham væk fra studierne.
Ja.
En af de fordømte motormaskiner. Djævelskab, ikke sandt?
For folk med en iagttagelsesevne står det klart, at forbrændingsmotoren -
- vil udvikle sig til en katastrofe for menneskeheden.
Automobilerne har netop den højde, som gør, at de kan skjule sig.
Katte.
De gemmer sig under bilen og kan ikke gennes ud igen.
Medmindre man er en meget lille hund.
Jeg forstår, hvad De mener.
Problemet med katte er at de ikke kender reglerne.
Man jagter dem, og så gemmer de sig, eller klatrer op i et træ.
Eller også puster de sig op og stritter med pelsen.
Men mig narrer de ikke.
- Ikke det? - Måske nogle gange som ung.
Men så opdagede jeg, at katte er udspekulerede.
De giver altså swamien ret?
At katte mindsker menneskets selvværd?
Også i den grad.
De føler ingen beundring for deres herre.
Netop. Hvilken lykke at være i deres selskab.
Man gør alt for at tilfredsstille dem, om end bare gennem lydighed.
Følg mit råd. Når en dør åbner sig, bør man altid forlade rummet.
Intet er mere irriterende end, når en hund klynker og klør sig for...
- Mere tokay? - Nej, tak.
To glas er nok for mig.
Man må kende sine begrænsninger, ellers kan detjo gå helt galt.
Jeg anede ikke, hvad der skete med provsten.
Det kan have været galskab, men det fascinerede mig.
Så meget, at jeg drak resten af flasken.
"...som at tage en lærd i kraven og slæbe ham væk fra museet".
- Som om hans hjerne sagde klik. - Han blev altså rablende gal?
Nej, han var ved sine fulde fem.
Selvom han kunne huske dengang, han var hund.
- Hvor meget havde han drukket? - To glas. To!
Var det dig, der var snalret?
Hvad tror du selv?
At drikke domprovsten fuld, så han tror, han er en hund...
- ...er meget uskyldigt. - Han var ikke fuld.
- Han var som i en anden verden. - Så er man jo også fuld.
Nej, det var tokayen_
Da han indsnusede den...
...blev han ligesom forflyttet til et andet sted.
Og du vil forflytte ham dertil igen? Er det det, du mener?
Kan du skaffe en flaske til?
Kan du det?
- Ja, hvis prisen er rigtig. - Til på næste torsdag?
Et stød til.
Deres tokay, hr. domprovst.
Hvilken mild hudfarvet væske. Og hvilken farvee!
Det minder om det lys, husbonden spredte ved sin hjemkomst.
Aldrig op til kanten_ Der skal være plads til aromaen.
De sagde noget om husbonden.
Netop. Husbonden. Han var væk i lange perioder.
- Andre var venlige, men ikke som ham. - Hvad gjorde De så?
- Jeg ventede, til han kom hjem. - Vidste De, hvornår han kom hjem?
Hvordan vidste De det?
Tidligere kom han ikke tilbage, men så gjorde han det.
- Det kan jeg se. - At se er en del af det.
- Husbondens nærhed påvirker lyset. - Bliver det stærkere?
- Ikke stærkere, men højere. - Bliver lyset højere?
Der bliver i hvert fald mere lys.
Jeg husker en dag, da jeg ventede på ham.
Lyset blev stærkere og stærkere.
Da han var vendt hjem, måtte jeg drikke cognac for at falde til ro.
Domprovst, hunde drikker ikke alkohol.
lkke mere. Jeg opnåede samme virkning ved at løbe i cirkler.
Det sender blodet til hovedet på en meget opfriskende måde.
Og så satte jeg mig og kløede mig ordentligt.
Var De besværet af lus? Når jeg siger "besværet"...
Der er intet galt med lus. De gør, at man pudser sig mere.
Kan man være en hund uden at have lus?
Er aftenerne blevet et tilbagevendende indslag?
Domprovsten har en stor og fascinerende viden.
Kom her, Lawrence! Kom her!
Men kun om torsdagen?
- Den gamle mand spændte ben for mig. - Sludder og vrøvl_
Han har en meget livlig fantasi.
Rejs dig! Jeg harjo sagt, du ikke må løbe væk.
Hvorfor spændte du ben for ham?
Han skal ikke rende væk, når moderen kalder.
- Har du aldrig været barn? - Jo, men det er heldigvis forbi!
Barndommen er oven/urderet. En sorgløs tid af uskyld. Vås!
- Jeg var meget ulykkelig som barn. - Ville du vise, barndommen er trist?
- Du skal ikke dømme mig, unge Fisk. - Det kræver, atjeg forstår dig, far!
- Og det gør jeg ikke. - Måske skal du være far først.
Dit eksempel overgår min forstand.
Skub mig!
Skub mig så!
Tror du ikke, at domprovsten driver gæk med dig?
- Hvad mener du? - Han opfatter dig som godtroende...
...og en god kilde til hans yndlingsdrik.
At lege hund fremkalder latter, snarere end middagsinvitationer.
Han så dig, da swamien talte om reinkarnation og den slags vås.
Måske konkluderede han, at du tror på den slags.
Det tror jeg ikke på.
- Det gør en mand af hans rang ikke. - Rang?
Løbe rundt for at opnå samme virkning som whisky?
Og at lus fremmer pudsningen? Er det rang?
- Når det sker, er han ikke sig selv. - Jeg må hellere selv overvære det.
- Din marokkaner er her. - Jeg har fået en forsendelse.
- Vær sød ved ham, skat. - Vær forsigtig.
Hvordan går det, Abdul? Hvor meget skvlder jeg?
Sig til din husbond at han skylder mig en gin.
Her er noget interessant. Den faldt af en elefant. Interesseret?
- Jeg har ingen elefant. - Sig til, så ska_erjeg en.
- Apropos tokayen... - Nå, ja.
Hvis jeg skaffer en til, må jeg så overvære seancen?
Det er ikke en seance.
Det er snarere som at løfte sløret mellem to tilværelser.
Godt, men jeg vil være med.
Okay.
Men du må love, at det er mig, der stiller spørgsmålene.
- Sværg ved noget, du holder helligt. - 50 guineas.
Jeg giver dig 50 guineas, hvis jeg bryder mit løfte.
- Er der intet, du holder helligt? - 50 guineas er helligt for mig.
Jeg var næppe ved mine fulde fem, da jeg sagde det.
Jeg beklager, at jeg var så respektløs.
Jeg håber ikke, du synes, jeg er utaknemlig.
Vær ikke underdanig, knægt. Du minder mig om Wag.
Han klynkede og vred sig...
- Ja. Wag... - En af de syv, fine hunde.
På et givet tidspunkt er der kun syv.
- Hvilke race var han? - Welsh spaniel i sin storhedstid.
- Hvad blev der af ham? - Han stak af og kom ikke tilbage.
- Havde han gjort det før? - Nej. Han kom i dårligt selskab.
Der kom tit en hund forbi. Et grimt, ranglet gadekryds.
Først jog Wag ham på flugt, men så stak de af sammen.
Jeg skulle i skole, men ville vente på Wag derhjemme -
- men det måtte jeg ikke. Uden mig kunne Wag ikke finde hjem.
- Det må have været hårdt. - Nej, det var det ikke.
Det var ulideligt.
Jeg havde h0rt historien før, men det f0ltes som første gang.
Trods den svage forbindelse inspireredes jeg af fars historie -
- inden jeg skulle møde domprovsten næste gang.
- Hvem er denne tiltalende yngling? - Min bror Harrington.
Han døde under boerkrigen. Min mor blev fomivlet.
Hvordan tog din far tabet?
"Når noget gør sig det besvær at ske, er det uundgåeligt".
- Det var hans kommentar. - Typisk stive englændere.
Der er lidt tilbage i flasken.
Ikke den sidste slurk. Domprovsten er meget nøjeregnende.
- Hvilken slags hund er han? - Det sagde han ikke.
- Spørg ham ikke om det. - Det er vel det første spørgsmål.
- Lov mig det. - Ja, men det bliver snart afsløret.
- Henslowe_ Hvordan går det? - Det går skam fint.
Jeg havde vel været en hønsehund eller en afghaner...
Det her er min ven, mr. Wrather.
Han er den vinhandler som skaffer mig tokaye'r.
Godaften... domprovst.
Ja.
Aftenens årgang er meget speciel.
Kleinfeld-Hasslerbeck '82. En af de store årgange.
Jeg har aldrig haft fornøjelsen at smage den årgang.
Deres hundeår er forbi.
- Hvilket privilegium. - Domprovst...
Imperiet skal opretholdes.
Men historien viser alt for tydeligt faren ved at spænde buen for højt.
Jeg mener, det indiske mytteri er en advarsel om -
- at vor tilstedeværelse der ikke er så velgørende som først antaget.
- Et glas tokay, domprovst? - Tak, gerne.
Er det sandt, at man ikke kan lære gamle hunde nye kunster?
- Det mr. Wrather mener... - Skal vi give afkald på Indien?
Ikke så længe jeg lever. Vi er for afhængige af det.
lkke blot økonomisk, selvom vi drager nytte af de mange rigdomme.
Vi har vænnet os til rollen som herskab...
...og hund. Tjenestefolk.
Hvor elegant.
- Du godeste_ - Lever den op til forventningerne?
Den overgår alle mine forventninger.
Virkeligheden overgår forventningerne.
Jeg står i gæld til Dem, sir.
Også Dem, mr. Wrather.
Det, De sagde om forholdet mellem herskab og tjenestefolk...
Ikke blot tjenestefolk, kærlige tjenestefolk.
Det er vigtigt for englænderne at være elsket af undersåtterne.
Trofast som hunde, mener De?
Hvad er det, der er så vigtigt med husbonden?
Husbonden, ja...
Hver gang han vendte tilbage fra sine udflugter -
- så overgik virkeligheden altid fon/entningerne.
Hvilket betød, at De løb rundt i cirkler?
Hans store visdom til trods var der ting, han aldrig forstod.
Månen...og tæger.
Han forsøgte at fjerne mine, men jeg lod dem være.
Jeg hader tæger.
Og månen?
Månen, ja.
Han var aldrig tilstrækkelig mistænksom over for månen.
Jeg har aldrig stolet på den. Den forandrer sig hver nat.
Man kunne hverken høre eller lugte den.
En af mine venner var ligeglad, men han havde heller ikke et hus.
Månen mente, at huse ikke blev overvåget godt nok.
Men det var mit hus, og det sagde jeg til månen!
- Var De stor? - Ja.
- Hvor stor? - Når jeg gøede, blev jeg enorm.
Hvorfor tror De ikke, at den blev bange?
Skræmte ting lugter skræmt.
Jeg har lugtet til mange bange ting: katte, gamle damer, børn, kaniner.
De lugtede af frygt. En herlig duft.
Skulle gamle damer lugte som kaniner, når de er bange?
Nej, deres frygt lugter sådan. Ellers er de meget forskellige.
Det her med dufte er interessant, ikke?
Interessant? Hvis husbonden har en fejl, er det netop det.
Af og til så jeg en besked, som en ven havde efterladt -
- og så tog han mig i halsbåndet og slæbte mig væk.
Næsten som at slæbe en lærd person væk fra British Museum.
Det er en uheldig lignelse.
Tværtimod. Jeg mener, jeg har tænkt nøjagtig det samme.
Hvilken slags hund var De?
- Undskyld? - Jeg mener dengang.
Før De blev...præsteviet.
Det har jeg ingen erindring om, sir.
Hvilket møde! Det var guld værd.
Det her er ved at løbe løbsk.
Han lider tydeligvis af vrangforestillinger. Og vinen...
Jeg håber, den aldrig tiltaler mig. Den er svær at finde og dyr.
10 guineas for at høre en præst sige, han har været hund.
- Det er guld værd. - Jeg vil ikke have dine penge.
- Det her er gået for vidt. - Du kan ikke bakke ud nu!
Det er omsonst at fortsætte. Han tror det, han tror.
Er du typen, der giver op, før du har tabt? Er du det?
Hvad nu, hvis jeg skaffer en flaske... gratis?
Han skylder mig en tjeneste... ja, indtil flere.
Hvis der er nogen, som har et par flasker, er det Nawab.
- Tokay? Imperial? - De er svære at få fat i.
Det er meget ekstravagant af Dem.
- De må være vinkender. - Den er til domprovst Spanley.
Spanley? Er gamle Wag Spanley til tokayvine?
Han er vild med dem.
Undskyld. Kaldte De lige før Spanley for "Wag"?
Walter Arthur Graham - Wag.
Min far kendte ham i Oxford. Hvorfor vil l give ham tokayvin?
Det har noget at gøre med jeres religions trosretning at gøre.
- Slagtræ og benbeskyttere sammen. - Snarere reinkarnation.
Det er ikke mig. Jeg kan næppe få det meget bedre.
Kricket passer mig bedre. Reinkarnation er for folket.
Kig i kælderen efter tokayer. Galsworthy hjælper Dem.
Der står sikkert en kasse tokay. Det er ikke noget for mig.
Sidste jeg drak det, drømte jeg, atjeg var en abe.
Der skulle være flasker nok til at se ham som hvalp.
Min far havde en hund, da han var lille. Den hed Wag.
Jeg kender en dame på teateret. Hun fortjener at få en flaske.
En vidunderlig pige. Hun er sjov, når hun er fuld.
Man må antage to ting. Ingen af dem er usandsynlige.
Hans forældre må have vidst, han har været din fars hund.
Og desuden besluttede de at indføje hundenavnet i hans navn.
Tante Molly sagde: "Det ligner en båd, men det er ikke en båd".
Hvorfor skulle jeg spise middag med en person, som tror på reinkarnation?
Fordi du altid brokker dig over, at jeg forsømmer vore torsdage.
Jeg tænkte, om du ville følge med. Wrather kommer også.
Advokat med speciale i salg af ejendomme. Fra forelæsningen.
Ham husker jeg ikke.
Vi må spise middagen her, ikke i din faldefærdige rønne.
- Kan Brimley lave mad til fire? - Hun laver en dejlig ragout.
Vi skal drikke Shevenitz-Donetschau fra '79.
En ragout, om end velsmagende, yder ikke tokayvin retfærdighed.
Sikke et postyr for nogle gærede druer.
Hvad handler det her om? Domprovsten, tokayen, middagen?
Du tror mig alligevel ikke.
Så sig ikke noget. I forvejen er der meget, jeg ikke tror på.
Det bliver i hvert fald ikke ragout.
Jeg serverer ikke ragout for domprovsten. Men lammegryde.
Med skovsyre/gulerodssuppe til forret. Eller porre og kartofler.
Det lyder glimrende.
Husker De min fars hund Wag?
- Til dessert, petit chou. - Jeg tror, det var en spaniel.
Mit smørdejsbagværk er for godt til at blive spist.
Wag? Nej, egentlig ikke.
Jeg husker, den stak af, Som om nogen i familien var død.
Han blevet meget fortvivlet.
"Hvorfor anskaffer De ikke en ny?" Ved De, hvad han svarede:
At Wag var en af de syv fantastiske hunde?
Han har altså fortalt Dem om det?
Petit-choux er måske for tungt efter lam.
Hindbær- og stikkelsbærmousse.
Uanset hvad De laver bliver det sikkert glimrende.
En '79-er? Du er en mand med betydelige ressourcer.
Det er ikke min fortjeneste.
- Min far har De vist mødt før. - Ja, det huskerjeg godt.
Jeg havde håbet, han ville gøre os selskab næste gang.
- Jeg forstår. Og Deres ven. - Wrather.
Ja, Wrather. Jeg fik en mærkelig følelse efter det sidste møde -
- af at jeg kender mr. Wrather. Måske fra et tidligere liv.
- Jeg har ikke altid været præst. - Ikke det?
Jeg var revisor.
En dyster branche. I det mindste i de områder, jeg arbejdede.
- Mødte De mr. Wrather da? - Ja. Eller også er det hans ophav.
Det føles ofte, som om man har mødt koloniindbyggere før.
Tør jeg håbe på, De gør mig selskab på torsdag ?
Kun Deres gane forstår at værdsætte en årgang '79.
'79. Hvilken pragtvin! En flaske fra '79.
Tre flasker.
- Væk ikke den slumrende bjørn. - Jeg forstår, hvad du mener.
Sæt han genkender din far og begynder at slikke hans hænder.
En mindre forsendelse, gamle jas.
Vi var altså på ferie i vores lille hytte i Windemere.
Et dejligt sted at læse bøger, hvilket var min hensigt.
Den unge Fisk og hans bror sejlede rundt på søen i en robåd.
Så kom stormen. Det ene øjeblik ånder alt fred -
- det næste blæser og hyler det som en ulv i luften.
Så kom mrs. Fisk ind og vred sine hænder.
"Vores drenge er ude på søen", skreg hun.
Det er irriterende at blive afbrudt midt i en fængslende bog.
"Gør noget, Horatio", sagde hun til mig.
"Vore drenge er i overhængende fare. Gør noget", tryglede hun.
Jeg rejste mig modvilligt og lagde Balzac på bordet.
Jeg gik hen til vinduet og åbnede skodderne.
Hvide gæs, så langt øjet rakte.
Jeg stirrede ud over malstrømmen, løftede hænderne...
...og råbte med stentorrøst:
- "Løsriv dig fra de døde". - Hvilket var en stor trøst for mor.
Når man er hjælpeløs, nytter det ikke at foregive noget andet.
Hvor forfærdeligt for Deres mor, og for Dem selv, sir.
Når noget gør sig det besvær at ske, er det uundgåeligt.
Det harjeg lært på den hårde måde.
Nå, men... Lad os skåle for det uundgåelige...
...før det sker.
lkke værst. Jeg kunne blive afhængig af det.
For meget toilekand. De må gerne rydde af, mrs. Brimley.
Hun laver en herlig ragout. Vi drikker vinen i dagligstuen.
Hvis det ikke gør noget, foretrækkerjeg at nyde tokayen her.
- Hvorfor? - Jeg ved ikke rigtigt...
Nogle gange sidder man bekvemt, der hvor man sidder.
Vås! Pomin drikkes i dagligstuen, mens damerne sysler med noget.
Jeg er ikke en dame.
Som at komme i bad, netop som man begynder at synes om sin lugt.
Hvad ævler manden om?
Der var et sted bag skuret, hvorjeg tumlede rundt -
- for at frembringe en slags aura omkring mig.
En naturlig udsondring, som føltes som en glorie.
Og netop da jeg var mest afslappet, kaldte husbonden på mig.
Hvem i guds navn kaldte Dem hvad?
Husbonden. Han kaldte mig Wag.
Jeg forstod aldrig hvorfor. Wag.
Husbonden kunne få én lyd til at betyde så meget.
Et Wag betød: "gå tur". Et andet betød: "Gå væk fra bordet".
Og et Wag betød: "Nu skal du i bad".
- Af alle "Wags" var det det værste. - Hvorfor?
Trods hans visdom forstod han ikke det pinlige i at møde en hund -
- når man ikke lugter som sig selv. Men de vidste ikke, hvem man var -
- så man var kunget til at gå i cirkler, snuse og knurre.
Det var specielt pinligt, nårjeg mødte min særlige ven.
Var De nødt til at slås med ham?
Vi sloges nogle gange for at lære hinanden at kende.
Mit foretrukne greb var øret. Det siges, at halsen er bedst -
- men det er nærmest umuligt at få ordentlig fat der.
Men det giver anledning til en effektiv klynken.
Jeg efterlignede min vens klynken, hvis min herre ville slå mig.
- Slog han Dem? - Kun, når det var berettiget.
Men så klynkede jeg, som min ven havde lært mig.
- Hvad var Deres vens navn? - Hans navn?
Jeg ved ikke, hvad hans herre kaldte ham.
Måske var han herreløs, men hans klynken var tilfredsstillende.
"Jeg er en fattig stakkel, Iangt hjemmefra og uden venner".
"Hjælp mig. Jeg er i knibe og bliver snart myrdet".
- Det passede naturligvis ikke. - Hvilken slags hund var Deres ven?
Den bedste slags. Eventyrlig, sorgløs, frygtløs og kæk.
Den klynkede jo over, at den skulle slås ihjel.
- Det var bare noget, han sagde. - Hvordan mødte De ham?
Han efterlod en besked på mælkevognen.
Og jeg svarede.
Pludselig en dag stod han uden for vores hoveddør.
Jeg bad ham forsvinde, jeg gøede og pustede mig op.
Men han lod sig ikke skræmme.
De var ikke... hvordan skal jeg udtrykke det? En hunhund?
- Naturligvis ikke. - Slet ikke.
Vi var gode venner.
Han havde et interessant liv og vidste langt mere end jeg-
- ...hvilket han ikke undlod at nævne. - Hvordan nævnte han det?
I de beskeder han efterlod. Og jeg gjorde det samme.
Ikke lige så interessant. Jeg gikjo kun aftenture med min herre.
Selvom turene var okay -
- var de det rene vand sammenlignet med hans eventyr.
- Fulgte De med på et eventyr? - Ja. Det største i mit liv.
Husbonden skulle rejse væk, og jeg ville gerne følge med.
Men så kom min ven forbi og foreslog, vi skulle tage på eventyr.
Eftersom min herre skulle rejse, indvilligede jeg, og så stak vi af.
En skøn dag at være hund med nogen, som forstod en.
Jeg var selvfølgelig glad for at tilhøre min herre -
- men herefter fik jeg smag for hundelivets herligheder.
Han lærte mig glæden ved at jagte andre dyr.
Jeg var ret uerfaren, da jeg tidligere kun jagtede katte.
Katte kender ikke reglerne og klatrer konstant op i træer.
En afskyelig uvane.
Men heste er indforståede og udviser en god ånd.
Men af alle de dyr en hund kan jagte -
- kan ingen måle sig med får. Det er en ren fornøjelse.
Deres frygt breder sig ud som en sky, man indånder.
Man bliver helt beruset af den.
Det føles, som om man svæver på skyen.
At svømme er måske en mere korrekt beskrivelse.
Var deres herre ikke dukket op, kunne vi have fortsat hele dagen.
Min ven var ligeglad, men jeg var bange for at blive fanget -
- så jeg overtalte ham til at forsvinde.
Vi fortsatte ind i skoven, hvor vi var så heldige at møde...
...en kanin.
De færreste ved, at kaninens duft, især når den er bange -
- ikke ligger langs jorden. Man må hoppe op for at indsnuse den.
Da vi havde snuset færdigt, prøvede vi at fange den.
Og i den henseende viste min ven, hvilken udmærket hund han var.
Han løb uforfærdet igennem skovtykningen -
- og fik kaninen gennet hen mod min post.
Findes der noget bedre end smagen af en nyligt afdød kanin?
Min herre værdsatte desværre ikke pels, indvolde og knogler -
- som de delikatesser de faktisk er.
Derefter gjaldt det om at slukke tørsten.
Og derefter, som alt andet, der skete hin pragtfulde dag -
- fandt vi en vandpyt, som var dannet i en fordybning.
Da vi havde slukket tørsten, rullede vi os i vandet -
- for at få pelsen skinnende. Derefter fandt vi skygge i skoven.
- Måske skulle vi tage... - Ti stille, far.
- I gik ind i skoven og...? - Og der sov vi så.
Den lifligste af alle tilstande.
Når drømmen drømmer om dig, ikke omvendt.
Og da vi vågnede, var månen på vej op.
Den var på den anden side af skoven, så vi ville overraske den.
Vi var tæt på at fange den, for den bevægede sig langsomt.
Men da vi var næsten fremme, kunne min ven ikke dy sig og bjæffede.
Var vi kommet lidt tidligere, havde vi flået månen i stykker!
Hvordan den havde smagt ved jeg ikke.
Vi fortalte bæstet, hvor fejt og lugtfrit det var.
Hvis vi fik fat i den, ville den fortryde det.
Så vendte vi snuden hjemad.
- Kendte l vejen hjem? - Ja, da.
Vend snuden hjem og gå så.
Men i havde jo løbet hele dagen. Hvor langt hjemmefra var l?
Ja, vi havde løbet mange over. Hvor mange ved jeg ikke.
- Over? - Mange over.
Over skov og mark, åer og bakker. Mange over.
Og så vendte i bare hjem?
- Hvad skulle vi ellers have gjort? - Men hvorfor...?
Jeg vidste, at jeg ville blive slået.
Jeg husker, atjeg ville bruge min vens klynken.
Og hvor dejligt det ville føles, når ydmygelserne hørte op.
Gløden ved at betale prisen for at have gjort noget forkert.
- Blev De slået? - Nej, ikke dengang.
Hvorfor ikke?
Der skete noget ganske særligt på hjemvejen.
Jeg kan ikke rigtig forklare det.
Det ene øjeblik løber vi side om side og pludselig...
...gør vi det ikke.
Jeg ved ikke, hvad der skete.
Måske var det en drøm, og nu varjeg vågnet.
Gjorde det ondt?
Ondt? Nej, det trorjeg ikke.
Jeg husker bare den klare nat og måneskinnet.
Jorden rejste sig under mig.
Jeg havde mit hjem og min herre i tankerne.
Men ingen smerte.
Det glæder mig at høre.
Undskyld mig.
- Sagde jeg noget sårende, sir? - Nej, nej, slet ikke.
Jeg kom bare til at tænke på min søn Harrington. Det er alt.
Harrington blev dræbt under boerkrigen...
...på vej tilbage fra patruljetjenesten. Mere ved vi ikke.
Man fandt aldrig hans lig.
Alt vel, mr. Fisk?
Han blev skudt_
Ja.
Så, så.
Bedre sent end aldrig, mr. Fisk.
Følg med mig.
Gå ind her, mr. Fisk.
Sæt Dem.
Domprovsten er meget snakkesalig.
- Var det noget, jeg sagde? - Nej, da!
Jeg talte med mrs. Brimley om de gode, gamle dage.
Tak, fordi De kom. Det var en mindeværdig aften.
Tokayen gjorde mig vist en smule uselskabelig.
- Jeg bliver lidt tilbagetrukken. - Slet ikke.
De var den perfekte gæst. Kan De finde hjem herfra?
Vend Dem bare i den retning.
Jeg skal samme vej. Jeg sørger for, han finder hjem denne gang.
- Godt, De kunne komme. - Det var en fornøjelse.
- Godnat. - Godnat.
Ved De hvad, mr. Wrather...
...jeg har på fornemmelsen, at vi har mødtes før.
Den følelse får man ofte med koloniindbyggerne.
Det der har jeg vist hørt før. Ikke desto mindre...
Kan jeg friste med et nyt tæppe? Jeg har en ven i Marrakech.
Et farvestrålende sted, hvis man har forbindelser, og det har jeg.
Det lyder som et rigtigt eventyr.
Domprovsten forstår virkelig at drikke tokayvin.
- Jeg troede, den tredje flaske røg. - To flasker var rigeligt.
Han er et snakkehoved, når han er beruset.
Tak, far.
Det ene øjeblik fiser du rundt, det næste er det forbi.
Vi ses på torsdag.
Eller den dag, som passer bedst. Ingen faste vaner.
Godnat, Henslowe.
Godnat, far.
De sagde, at kaniner smager bedre med pelsen på.
Bare rolig. Jeg tilbereder ikke kaniner med pels på.
Og så... kommer han herind.
For første gang i umindelige tider.
Han stiller sig der og kigger på fotografiet.
Og græder som et lille barn.
- Godmorgen, mrs. Brimley. - Det erjo ikke torsdag.
- Hvordan har far det? - Det ved jeg faktisk ikke.
Kom her, min dreng!
Det var ikke min idé. Dagen efter middagen sendte han mig -
- til Deres ven, som var her.
- Mr. Wrather? - Han gav mig et brev med.
Næste dag dukkede han op med en hund.
- Hvilken slags hund? - En af de der...
- Som han havde før. - En spaniel? En af de syv, måske?
En er mere end rigeligt.
Den har allerede gnasket en pude i stykker. Han er i haven.
Tænk Dem. Mr. Fisk i haven. Snart dyrker han vel roser.
Det blev afslutningen på mine samtaler med domprovst Spanley.
Min far så ham af og til i herreklubben.
Hvad mon de talte om? Hvis de da overhovedet talte.
Apropos reinkarnation besluttede jeg at vente og se.
Dog med større fonrentninger end hidtil.
Hvis jeg timældigvis blev en hund -
- hâber jeg, at min herre -
- er lige så venlig som min far.
Oversættelse: H. Jensen Primetext International AB
Textadm.: www.primetext.k Primetext International AB